23.976 Romanian from DVD RETAiL
Cei uitati
Sam...
Cât timp ai petrecut la coafor față de săptămâna trecută?
- Mai puțin. - Cu cât?
Nu știu exact.
Vrei să faci un calcul aproximativ pe toată săptămâna?
Nici măcar o oră pe zi.
Și...
Cât timp a trecut de la pierderea ta?
- Speri să estimez din nou, nu? - Cât timp?
14 luni și 6 zile.
Pot să-ți spun și ora și minutul, dacă vrei.
- Nu mă pot abține. - Nu-i nimic. Memoria își face treaba.
11 morți în tragedie aeriană
- Alo? - Ce faci?
Tocmai ieșeam pe ușă. Am întârziat la întâlnirea cu Munce.
Ascultă, m-am gândit să luăm masa în oraș diseară.
Nu știu. Prefer să stau acasă. Îmi pare rău.
- Bine, nu-i nimic. - O să gătesc ceva bun.
- Nu, e prea mult pentru tine. - Ba nu, vreau s-o fac.
Vreau, Jim, bine?
- Bună, Eliot. - Mi-a fost dor de tine. Unde ai fost?
- Știu. N-am sunat. - Nu fi prostuță. Nu asta am spus.
N-am mai petrecut timp împreună de mult. Sună-mă, facem ceva.
Mi-ar plăcea.
- Ai nevoie de ajutor? - Am parcat mașina chiar aici aseară.
- Ce mașină e? - Un Volvo roșu.
Mulțumesc.
Eu uit tot timpul.
Jim zice că mă agăț cu încăpățânare de trecut.
Cum vă înțelegeți?
V-ați certat săptămâna asta?
Jim nu se ceartă. Negociază.
Fizic, vă simțiți în largul vostru? Cum e sexul?
Tu cum te-ai simți dacă te-aș întreba eu asta?
Cum e sexul cu dna Munce? Ai răspunde?
Da, dar ar trebui să te taxez mai mult.
- Ce e? - Aveam o cafea.
- Nu, azi nu. - Tocmai am băut.
Ți-am oferit una, dar azi ai refuzat. Ai băut o cană data trecută.
Amnezii.
N-am uitat. Încă îi mai simt gustul.
Simți mirosul cafelei mele
și manifestezi o amintire, un gust, atâta tot.
Chiar că te agăți cu încăpățânare.
Uneori mintea are nevoie de ajutor ca să dea uitării ceva.
Vrei să-l dau uitării pe fiul meu?
Crezi că amplifici unele din amintirile despre Sam? Că le completezi?
Nu. De ce aș face-o?
- Care e ocazia? - Te întorci la muncă. E minunat.
E doar o slujbă de editor. Nici nu sunt sigură că o vreau.
Eu cred că ar trebui. Ți-ar prinde bine. Ce carte e?
"Femei Nevrozate și bărbații care le iubesc."
Glumesc. E o carte de copii.
Îmi pare rău.
Nu, mie îmi pare rău.
Aduc paharele frumoase de la mama ta, bine?
Apropo de nevrozați...
Ce fel de carte de copii e?
Ce ai făcut, Jim? Ce ai făcut? De ce ai schimbat poza?
- N-am schimbat nimic. - Crezi că asta mă ajută?
Dacă mi-l iei?
Vreau poza cu noi trei. Credeai că n-o să observ, că n-o să-mi pese?
Vin aici să întâlnesc persoane jucăușe. Tu ești prima.
Ne cunoaștem. Eu sunt Telly. Îți amintești?
Telly Paretta. Mama lui Sam.
Toți ne săturăm de condoleanțe, dar și mie mi-e dor Lauren.
Ei bine...
Mi-a ajuns pentru o seară. Trebuie să plec.
- Nu-ți amintești de mine. - Ba da. Vrei leagănul meu?
Nu.
Vrei să vii cu mine acasă? Stau chiar acolo.
Noapte bună, Ash.
Chiar mă știi.
De-aia nu vrei să vii cu mine acasă.
Jim...
Te rog, nu-mi cere să-l uit.
Jim...
Mamă, uite !
Grăbește-te, mami!
- Uite avionul tău. - Știu.
Sam...
Cu Jim Paretta, vă rog.
Da, dați-mi mesageria vocală.
Nu pot...
Nu pot să cred ce ai făcut cu albumul...
Am fost așa de bună...
...cu pozele și lacătul.
Și tot le-ai...
Vrei să mă faci să te urăsc?
Te rog...
Telly!
Telly...
Nu mai pot...
...să rămân cu tine.
- Nu vreau să te mai văd. Pleacă. - Stai, Telly...
Albumul... albumul îl pot pierde, dar...
Tu l-ai șters pe fiul nostru. L-ai șters pe băiatul meu.
Ai șters totul și l-ai luat de aici.
- Au fost goale întotdeauna. - Ce tot spui?!
Îți revii.
- Vine doctorul Munce. - Lasă-mă!
Asta e bine. Doamne, Telly, asta e real.
Casetele au fost întotdeauna goale.
Știi ce-mi spune?
Da.
E psihopat?
Nu.
Copilul meu...
Sam al meu...
N-a existat nici un Sam Paretta.
- N-ai avut niciodată un fiu. - E o nebunie.
Îmi pare rău, am vrut să te ajut încet, n-am crezut niciodată că o să...
A șters casetele. A înlocuit albumul cu unul gol.
Cum poți să-l crezi? Sam. A crescut. Avea 9 ani. Aveam 9 ani de amintiri.
Amintiri născocite, Telly. Se întâmplă. Lumea face asta. E paramnezie.
- Îți imaginezi o viață... - Toată lumea și-l amintește pe Sam.
Telly, ai pierdut sarcina. Viața ta era în pericol.
Copilul s-a născut prematur. S-a născut mort. Era să mori.
- Termină. - E șocul post-traumatic.
Îi afectează pe toți altfel. Unii oameni inventează vieți alternative.
Cu prieteni, amanți și copii imaginari.
Termină! De ce încercați amândoi să mi-l luați?
L-am inventat?!
E atât de simplu. Există fotografii.
Cei cu afecțiunea ta pot să se uite la o poză și să vadă ce le dictează mintea.
- Îl vedeai pe Sam. Acum îți revii. - Sam a făcut poza aia.
O femeie ne-a făcut o poză la toți trei. Pe aia a luat-o Jim.
Avem milioane de poze. Nu, nu! A luat albumul adevărat!
Telly, speram să facem asta fără să te internez.
Bine.
Nu, sunt...
Sunt...
Sunt poze pe care nu le-a luat.
O să ți le arăt și încheiem discuția.
Încheiem discuția.
Hai să stăm jos.
Unde te duci? Unde te...? Telly!
Vreau să văd niște ziare. Cotidiene de acum 14 luni.
Completați ăsta.
Ce ziare vreți?
Cum se poate să nu fie în nici unul?
Sunteți sigură de dată?
Ce încercați să găsiți?
"6 copii din Brooklyn posibil morți în avion dispărut."
Cum se poate să nu...? Trebuie să plec.
- Eliot... - Doamne!
Telly! Ce faci pe întuneric? Ce s-a întâmplat?
- M-am certat cu Jim. - Îmi pare rău. Hai înăuntru.
- Ne-am certat din cauza lui Sam. - Scuză-mă, din cauza cui?
A lui Sam.
Cine e Sam, scumpo?
Eliot, e fiul meu.
Fiul tău?
El, te rog. Îl știai pe fiul meu. Ai stat cu el de mii de ori.
- Nu știu ce încerci să spui. - Îl știai pe fiul meu. Ai vorbit cu el.
L-ai dus la un meci cu Mets și i-ai luat o șapcă. O purta mereu.
Mă sperii. Spune-mi ce s-a întâmplat.
- Cine naiba e ? - Telly Paretta. Ash, te rog.
- Vrei să pleci? - Nu.
- Îți amintești de mine? - Da.
Cine sunt?
Ești mai rău decât mine.
- Ce naiba faci? - Am mai fost o dată aici, cu fiul meu.
- Îți amintești? - Ești o admiratoare, asta e?
Exact. Erai jucător de hochei. Fost jucător la Ranger.
- Lauren era foarte mândră de asta. - Spune-i că apreciez asta.
Nu mă uit la hochei. Fiul meu, Sam, era fan baseball.
Baseball... E un sport grozav.
Singurul pe care îl poți practica în timp ce moțăi.
- Bei? - Vroiam doar să vorbesc cu tine.
- Despre? - Despre fiica ta.
- N-am nici o fiică. - Te îmbeți în fiecare seară?
Nu, câteodată și pe la prânz.
- Ce vrei? - Am avut un fiu.
Fiul meu, Sam și fiica ta, Lauren, erau prieteni.
Uneori veneam să-l las pe Sam sau s-o iau pe Lauren la film.
- Putem vorbi după? - După ce?
După ce dorm.
Altcineva are o fiică, știi?
Altcineva îți cunoaște fiul.
Nu eu.
E plăcut.
Ne-am căsătorit?
Nu eu sunt de vină. Ci tu și Jim.
Nu știu mai cine sau ce altceva.
Nu știu nimic. Nu știu de ce nu e în ziare.
Nu știu nimic. Dar nu eu sunt nebună.
Du-te în biroul tău. Era camera fiicei tale.
O lăsai să deseneze pe pereți. Astea sunt desenele ei.
- Ce naiba ai făcut? - Ne-a arătat camera ei.
Patul era lângă perete. Și biroul aici, cu un colaj de poze din reviste.
- Ești nebună. - Asta era camera fiicei tale.
A stat cineva aici înaintea mea. Au pus tapet în camera copilului lor.
Chem poliția.
Ai fost la înmormântările alea odioase. Tu, eu, fosta ta soție și soțul meu.
Erai mult mai supărat decât soția ta. Ea era ca soțul meu. Ținea în ea, dar...
Nu ne-am văzut la nici o înmormântare. Nu te știu nici pe tine, nici pe fiul tău.
Lauren și Sam erau prieteni, i-am urcat într-un avion împreună
să se ducă în tabără și i-am pierdut, au murit acum un an.
Pe vremea aia nu beai.
- De unde știi? - Te-am cunoscut.
Nu erai așa. Acum 14 luni te-ai apucat de băut, nu-i așa?
Nu-i așa? Atunci a murit Lauren.
- N-am avut nici un copil. - Îți aminteai de ea înainte de asta.
Toți își aminteau. Dar s-a întâmplat ceva în ultimele săptămâni sau zile.
Nu știu. Dar copiii noștri au fost uitați.
- Ajunge... - Spune-i numele și plec!
Eu îi spun numele în fiecare zi. Doar spune-l.
Ca să-l auzi. Lauren.
Spune-l.
- Lauren. - Acum mai uită-te o dată în jur.
A fost aici.
A trăit aici.
- Lasă-mă un minut. - Spune-mi dacă...
- Vrei o cafea? - Nu, mulțumesc.
Știu că e greu.
Cât îți amintești?
Am sunat la poliție.
Ai nevoie de ajutor. N-am avut nici un copil. Ai nevoie de ajutor.
Îmi pare foarte rău.
O clipă, bine?
- E cel mai bine așa. - Ei spun că am visat tot.
- Crezi că am visat? - Trebuie să plecăm.
Bună. Carl Dayton, Agenția de Siguranță Națională.
Telly Paretta? O luăm noi.
- Pot să văd o legitimație? - Căpitanul Mills o să confirme tot.
Bună, tată.
Îmi pare rău, tată.
Pe care s-o pun, tati?
Stați!
- Unde e? - Cu agenții FBI.
Stați!
- Dați-i drumul! - Dle Correll, înapoi.
Nu înțelegeți.
- Lasă-mă. - Prinde-l.
- Îmi amintesc. - Dă-l jos!
Îmi amintesc!
- Ia-l naibii de pe mașină! - Lăsați-mă! Are dreptate!
Ține-l!
- Ia-l de aici! Ia-l de mână! - Fugi!
Fugi!
Fugi, Telly!
- T-E-L-L...? - Y. Telly.
Lt. Pope, mi-au spus că cineva a făcut o plângere împotriva ei.
- A distrus o casă și n-a vrut să plece. - A cui?
- A lui Ashley Correll. Îl știți? - Nu.
- Juca la Ranger, pe dreapta. Bunicel. - Ce legătură are el cu...?
- Spunea că fiul ei e dispărut și e mort. - N-am avut nici un fiu.
- De ce ar spune așa ceva? - Soția mea e schizofrenică.
Are nevoie de ajutor. Unde e?
A fost predată FBI-ului, apoi a fugit din custodie.
Dle Paretta, de ce ar fi ASN-ul interesat de soția dv.?
- Pe mine mă întrebați? E o nebunie. - Lor nu le pasă de casa nimănui.
- Și nu urmăresc copii dispăruți. - N-a existat nici un copil.
- Fă ce ți se spune, bine? - Bine. Te iubesc.
O să-mi fie tare dor de tine.
- Pa! - Pa, pa.
Distrează-te.
- Sam! - Da?
- Pe curând. - Pe curând.
- Speram să vii aici. - Și eu.
Nu înțeleg.
Mă tot gândesc că sunt nebun.
Cum am putut s-o uit? Pe fetița mea...
Cum?
- Nu pot face asta. - Trebuie.
Pentru că eu n-o pot face singură.
Hai, n-ar trebui să stăm pe aici.
Întâi am crezut că era legat de prăbușirea avionului.
TWA în Long Island?
Toți credeau că a fost o rachetă sau un foc prietenos, o mușamalizare.
- Îmi amintesc. - Apoi mi-am zis...
Cum poate guvernul să ne șteargă amintirile? E imposibil. E atât de...
Cum?
- Te rog, nu mă crede nebună. - Nu mai cred asta.
Ai vreodată impresia că cineva sau ceva te urmărește?
Supraveghere?
Nu, vreau să spun că uneori oamenii sunt luați.
Auzi povești din astea.
- Despre ce vorbești? - De extratereștrii.
Mă bagi în sperieți. Parcă aș fi în "National Enquirer".
Ascultă-mă. Ce știm noi? Eu am avut un fiu, tu o fată. Trăiau.
Au murit și toată lumea, în afară de noi, crede că n-au existat.
- Ce ar putea provoca așa ceva? - Trebuie să existe altă explicație.
Cine ne-ar putea șterge copiii? Toate pozele lor au dispărut.
Toate articolele din ziare. Toate amintirile.
Nici un agent, nici un guvern. Cine?
Nu știu.
- Trebuie să găsesc un hotel. Ai bani? - Nu prea mulți. Am cărți de credit.
Las-o baltă. Dacă recepționerul o folosește, ne găsesc.
Nu te uiți la TV?
Eu citesc.
Snoaba naibii...
Nu. Editoarea naibii. De ce ești așa supărat pe mine?
- Ești bine? - Da.
Ușa mea.
- ASN! Trebuie să vorbim cu voi! - Coboară!
Stați lângă mașină!
Pe aici!
- Unde s-au dus? - Pe aici.
Aici!
Jos.
Fir-ar să fie, i-am pierdut.
Bine, cercetați câmpia. Noi o să cercetăm străzile.
Eu o iau la stânga.
- Petalis, răspunde. - Spune.
- Ce vezi? Nu e nimic acolo? - Pe câmp nu e nimic.
- Bine, hai cu noi. - Bine, mă întorc. Unde sunteți?
Dr. Munce, aici Telly.
- Unde ești? Ești bine? - Nu.
Adică n-am nimic, dar ne urmăresc niște oameni.
- Ce? Cum adică? - Am mai găsit pe cineva.
Fata lui a fost în același avion.
Nu și-o amintea, dar acum își amintește.
Cum explicați asta? Cum explicați oamenii care ne urmăresc?
Telly, ăsta e un atac de panică. Ține-te tare, bine?
Spune-mi unde ești și vin. Ai nevoie de ajutor.
Nu, am nevoie să începeți să mă credeți.
Am găsit un magazin non-stop.
N-avea prea multe.
Ar trebui să mănânci.
Mă gândeam dacă vreau ceva sărat sau ceva dulce.
Dulce.
Aș prefera să nu faci asta.
Nu-ți face griji.
Cred că am să mă culc.
Tu ai rezistat.
Tu ai rezistat și eu nu. Eu am uitat-o. Cum ai reușit?
- Nu știu. - Ce e așa important la noi?
Sau la copiii noștri?
Copiii sunt morți. De ce să ne șteargă amintirile?
Doar nu era să-i căutăm.
Sam...
Ash...
Ash, trezește-te.
Haide.
Hai, trezește-te. Trezește-te.
Hai, trezește-te. Trezește-te, haide!
Trezește-te!
Trezește-te.
- Ascultă-mă... - Fir-ar să fie! Ce faci, nebuno?
Nu știai ce spui, dar ai avut dreptate.
Dacă am fi crezut să sunt morți, de ce să-i șteargă?
De ce trebuie să ne facă să-i uităm? Cred că copiii sunt în viață.
De-aia îl mai simt, de-aia nu-l pot uita. Copiii sunt în viață.
- Nu simți că Laurel trăiește? - Nu știu, poate.
Da.
Jim pleacă de obicei pe la 12, 15 de la birou.
Trebuie să-l prindem singur. Ce fel de om e?
Am avut niște probleme. Dar l-a iubit pe Sam.
Pune-l să-i spună numele, cum m-ai pus și pe mine.
- Atenție! - La o parte!
În spatele tău!
La o parte!
- Dumnezeule! E...? L-am...? - Nu știu.
- L-am mai văzut. - Nu răspunde.
- Alo, Telly Paretta? - Cine e ?
- Telly, aici detectiv Anne Pope. - N-am vrut să rănim pe nimeni.
Era un bărbat în fața mașinii. Nu vroia să se mute.
- Încercăm să ne găsim copiii. - Închide.
- Da, știu. - Știi?
- Știu de cazul vostru. - Închide.
Ăla e Ashley Correll?
Ne-au luat copiii și ne-au spus că au murit într-un accident aviatic.
Anne, știu că n-are nici o noimă, dar fiul meu, Sam Paretta
și fiica lui Ash, Lauren Correll, erau în același avion.
Cum pot doi oameni să-și amintească doi copii diferiți dacă n-au existat?
Jim...
Bună.
- Îmi pare rău, te cunosc? - Ce e? Eu sunt.
Nu înțeleg. Mă poți ajuta?
Doamne, ce ți-au făcut?
Sunt eu, Telly.
Îmi pare rău, ne cunoaștem?
O cunosc pe soția ta.
Da, m-am prins. Nu sunt însurat. E alt Jim.
James William Paretta.
Cine ești?
- Știi un Sam Paretta? - Nici o legătură.
Poate ajută dacă i-ai spune numele. Sam...
M-ai pierdut.
Ce e cu Jim?
Ei sunt.
Trebuie să plecăm de aici.
Să plecăm din oraș. Măcar în noaptea asta. Știu un loc destul de departe.
Nici măcar nu și-a amintit de mine. M-a uitat.
Jur, l-au lovit și el a intrat în pompă.
Uite-te la asta. Apoi s-a ridicat. Nu numai că am văzut, am auzit: bum!
Tipul a ricoșat de pompă și s-a ridicat în picioare.
- Nu e sânge deloc. - Trebuie să fie.
- FBI-ul vrea să vorbească cu tine. - Ce?
- Detectiv Pope. - Bine, așteaptă aici.
- Carl Dayton, ASN. - Ai venit să închiriezi o mașină?
- Poftim? - Ce cauți la locul faptei?
Ce legătură are Siguranța Națională? Nu pot răspunde.
- Vă trebuie o placă nouă. - Ne-am ocupat de cazul ăsta.
Dacă afli ceva despre Paretta sau Correll...
...sună-mă, zi sau noapte.
Îți place partea asta, nu? Partea când îmi iei cazul.
- Aș prefera să navighez. - Fac o anchetă aici.
Până la alte ordine, Paretta și Correll au încălcat doar legile orașului New York.
Eu îl reprezint și mă ocup de cazul lor.
Amestecul tău are legătură cu un accident în care le-au murit copiii?
Copii?
Nu există nici un copil.
- Dar un accident a fost. - Nu știm nimic de nici un accident.
Nu știi prea multe. Siguranța Națională?
Ar trebui să-mi iau yale mai bune.
- Nu te mai holba ca un paznic. - Nu la tine mă uit.
Am fost însurat. Simt ochii unei femei care mă judecă și dacă sunt în comă.
Te rog, nu bea.
- Ți-am spus că ești cu ochii pe mine. - Știi ceva? N-aș vrea să fiu nevoită.
- Atunci n-o face! M-am săturat să aud asta.
- Te-am întrerupt din autocompătimire...
Nu putem fi toți eroi.
Crezi că eu n-aș bea toată sticla aia pentru o clipă de liniște?
Ești amestecat. Nu poți bea ca să scapi. Ce te face așa special?
Am uitat-o.
Pe fetița mea.
Mi-au luat-o și eu am uitat-o.
Ce fel de tată face asta?
Am nevoie de tine lucid.
- Nu fac asta pentru tine. - Știu.
- N-o s-o mai uit niciodată. - Știu.
Tu le știi pe toate, nu?
Nu știu cum să-mi iau băiatul înapoi.
Găsim noi o soluție.
Carl Dayton? E de la ASN, dar are acces special într-o secție.
- E foarte secretă. - Ce fac?
Aș spune Dumnezeu știe, dar mă îndoiesc că e în cercul lor.
Trebuie să-l iau pe puștiul surorii mele. Odihnește-te.
Noapte bună. Vreau raportul ăla pe birou pentru că...
Nu, am plecat. Sunt în mașină. Aproape am ajuns acasă.
Telly Paretta e pacienta mea. Aș vrea să ajut. M-a contactat.
Ce mi-ai putea spune despre Telly ca s-o pot găsi?
Credeam că își închipuie totul.
Acum nu mai sunt sigur.
Cum se face că ea și dl Correll au aceleași închipuiri?
Născocesc copii imaginari din același accident aviatic.
Nu-l știu pe Correll. Poate spune orice ca să fie cu ea.
- Dacă mai sună, anunțați-mă. - E foarte important să fiu de față.
Aveți de-a face cu o posibilă psihoză. N-ați vrea să înrăutățiți situația.
- Vă sun, dr. Munce. - Nu la asta m-am referit.
- Din vina mea a ajuns aici. - De ce?
Eu o tratam.
Mai are încredere în mine, altfel nu m-ar fi sunat.
O să mai sune și atunci o să știți pentru că o să fiu cu dv.
O să aveți nevoie de mine ca s-o găsiți.
La naiba.
"A. Petalis." De la ce vine A?
ASN
- Nu e nevoie să faci asta. - Asta?
Termină!
Al.
Al Petalis.
Doamne, nu vrei să te bagi în așa ceva. Așa că renunță acum! Chiar acum!
Spune-i să înceteze înainte să se ajungă mai departe. Spune-i!
- Ne vrem doar copiii. - Nu există nici un copil.
Uită-i.
Ce ai spus? Să uit de copii?
- Cine ești? - Unde sunt copiii?
De ce au fost luați? De ce au fost luați copiii?
Dacă-l mai vântur o dată, îți rup rotula. Jur.
Unde sunt copiii?
Nu e vina mea.
Nu e vina noastră. Noi...
- Noi cooperăm. - Cooperați cu cine?
Cu cine?
- De ce cooperați cu ei? - Pentru supraviețuire.
- A cui, a ta? - Și a ta.
Ai avut dreptate.
De unde sunt? Cine sunt? De ce vor copiii?
Spune-ne adevărul!
Adevărul. Adevărul e prea greu de acceptat pentru mintea voastră!
- Pentru mintea oricui. - Spune-ne cum să-i recuperăm.
Nu știu. Nu știu nimic despre asta.
Știu doar că trebuia să uitați la fel ca toți ceilalți.
- Asta nu făcea parte din asta. - Din ce?
Din ce?!
Parte din acest...
...experiment.
- Nu pot. - Ba poți!
- Nu, nu spun. - Ba poți! Ba...!
Ai copii?
Te rog.
Te rog, spune-mi.
Nimeni n-o să afle ce ne spui.
Spune-ne doar cum să ne recuperăm copiii.
Nimeni n-o să dea vina pe tine. Jur. Jur.
Ne ascultă.
- De ce nu ne-au luat pe noi? - Nu știu.
Cel mai probabil, o scurgere de gaze. Dar n-a ars nimic. Nu sunt urme de foc.
Nici de sânge.
Doar ăsta.
"Anne Pope, copiii noștri sunt în viață. Credem că au fost luați."
"Știm că pare o nebunie. Te rog, ajută-ne."
Luați. Interesant cuvânt. Majoritatea oamenilor spun răpiți.
- Ofițerii au găsit asta. - Scuzați-ne, dr. Munce.
Martorii i-au văzut doar pe Paretta și pe Correll fugind după explozie.
Nu sunt urme de alt cadavru înăuntru.
Asta de unde a apărut?
- Brasher, câți ani are Cassidy? - 7. De ce?
Dacă ți-aș spune că fata ta n-a existat niciodată, că ai inventat-o...?
- De ce ai face asta? - Chiar așa...
De ce?
QuestAir. E numele companiei aeriene. Una mică. Îți amintești?
QuestAir. Așa că... Deci nu s-a prăbușit niciodată.
Au luat cumva copiii
iar avionul și pilotul... toate astea sunt legate de ei.
QuestAir.
Robert Shineer Președinte
- Doamne! Cine sunteți? Ce faceți aici?
- N-am crezut că e cineva aici.
Eu sunt Clair, asistenta dlui Shineer. Tu ești...?
Eileen. Sunt contabila numită din oficiu pentru faliment.
Desigur. Îmi pare tare rău.
Nu-i nimic. Mi s-a spus că angajații QuestAir nu au voie să fie aici.
E în regulă. Dl Shineer are nevoie de niște lucruri de la birou.
- Îmi pare rău. Nu puteți lua nimic. - Sunt doar niște scrisori personale.
Dacă găsesc ceva, le trimit cu plăcere acasă la dl Shineer.
Trebuie să respect procedura Curții.
Bine. Dar adresa din West Side nu mai e bună... Complexul...
Ce adresă aveți?
Unde o fi?
Ia să vedem ce am aici.
Robert Shineer. O am pe cea din Long Island. Colony Way 165?
Nu stă nimeni aici.
E ciudat. Nu s-au mutat. Au plecat pur și simplu.
- Hai, ar trebui să dormi. - Și tu?
Sunt în sfârșit treaz.
- Urcă. - Unde mergem?
Au fost reperați. Au păcălit o contabilă să afle o adresă în Long Island.
Shineer...
- E tipul de la firma de închiriat mașini. - Știu.
Trebuie să ajungem la aeroport. La cel de pe care au plecat copiii.
Sunt în casă cu noi.
Hai să mergem.
E înțepenită.
Ține. Ne vedem la mine acasă. Unul dintre noi trebuie să plece. Du-te!
Stai aici.
Nu ieși.
Nu mișca! Mâinile pe cap!
În genunchi! Acum!
Trag!
Acum!
Stai!
- Tu ești Munce? - Unde e Telly?
- A plecat. Trebuie să mergem. - Și Pope?
Vrei s-o ajuți pe Telly? Treci la volan!
Hai.
Stai, Telly! Eu sunt Anne.
Anne Pope. Așteaptă. Te rog, ascultă-mă. Știu.
Știu.
Te cred, Telly. Cred tot ce spui. Am văzut.
- Nu e uman. Iisuse Cristoase! - Și copiii?
Da, tot. O să-i găsim. Îți promit.
Mă auzi? O să-i găsim.
O să-l găsim pe fi...
Au luat-o pe Anne Pope chiar din fața mea.
- Munce e jos. Ne duce la aeroport. - Frumoasă priveliște.
Ce ai făcut cu copiii noștri?!
Nu, Telly! Înapoi!
Vino cu mine.
- Trebuie să mergem la poliție. - Ba la aeroport.
Te rog, Telly. Avem nevoie de ajutor.
Coboară.
Nu, te duc.
E unul din ei. Îl ai pe fiul meu. Unde e?
Știi că situația a scăpat de sub control.
Acum s-a terminat. Pune-i capăt. Îndreaptă lucrurile.
Unde e fiul meu?
Nu s-a terminat.
Ești unul din agenții ăia.
Nu, sunt doar...
...unul din puținii care știu.
- Și îi ajuți? - N-au nevoie de ajutorul nostru.
Își fac experimentele cu sau fără ajutorul nostru.
O fac de ani de zile. Poate dintotdeauna.
- Îi lași să facă ce vor. - Îi las?
N-am încotro. Noi încercăm doar să reducem pagubele.
Îl vreau doar pe fiul meu.
N-o să-l mai primești niciodată înapoi pe Sam.
I-ai păstrat amintirea și ei nu știu de ce. Ești doar un cobai pentru ei.
Nu cred. A zis că nu s-a terminat. Încă îl mai pot recupera.
Tu îi cunoști. Ajută-mă.
Dacă mergi mai departe, nu te pot ajuta. Îmi pare rău.
- Fiul meu e aici? - Tu nu te-ai îndoit niciodată.
- Nici măcar pentru o secundă, nu? - E aici.
E doar o amintire acum, Telly.
Îl vizualizezi aici?
Acum?
Scumpule! Stai!
Ce i-ai făcut?! De ce l-ai luat? Ce vrei?
- E un experiment. - E doar un băiețel.
Ce ai putea învăța de la el?
Nimic.
N-a fost vorba de Sam.
- N-a fost vorba de copii. - N-a fost niciodată vorba de copii.
- Noi am fost experimentul. - Legătura voastră, mamă-copil.
Ca un țesut invizibil. Îi putem măsura și energia.
Dar n-o înțelegem întru totul, așa că am pus o întrebare.
Poate fi ștearsă? Și se poate.
În afară de tine.
Dă-mi fiul înapoi
și fac orice vrei.
Ceea ce vreau, Telly, e ca tu să-ți uiți fiul.
- Să-l uiți pe Sam. - Nu.
Dacă nu-l uiți, experimentul ăsta va eșua.
Și eu răspund de el. Nu pot permite așa ceva.
- Iar timpul zboară. - N-o să te ajut.
- Există lucruri și mai rele decât să uiți. - Ba nu, nu există.
Trebuie să uiți!!!
Ești altfel decât ceilalți.
De ce?
E mai bine așa. N-o să te urmărească amintirea lui.
Ai putea trăi din nou.
Acum, vreau să te întorci în prima zi, la spital.
Prima oară când l-ai văzut pe Sam.
Am nevoie de acea primă amintire.
Dă-mi acea primă amintire.
Băiatul acela...
Cum îl chema?
Băiatul acela?
Am avut viață în mine.
Am...
...avut viață.
Am un copil.
Am un fiu.
Am...
...un fiu.
Îl cheamă Sam, nenorocitule!
Mai am nevoie de timp.
Sam Paretta. Îl știi?
Bună, mami.
Nu e timpul să plecăm încă, nu?
Mamă, nu pot respira.
Îmi pare rău, eu...
- Vroiam doar să te închizi la haină. - Pot să mă joc până la 5,30?
- Da, până la 5,30, da. - Bine. Mulțumesc.
Pe curând.
Bună, Lauren.
Bănuiesc că...
Nu par să-i vrea pe părinți prin preajmă.
- Te tot uiți la el. - E greu să n-o fac.
Sunt bine.
Știu.
Eu sunt Telly.
Mama lui Sam.
Eu sunt Ash. Cred că ne-am mai întâlnit.
Traducere: SDI Media Group (SubRip: CdinT) Sincronizare: Dani Tiger (tiger6ex)